Zvu tě na snídani.
Nemůžu, musím jít do kostela.
No, tak až po kostele?
No tak, tak dlouho jsme tě už neviděli.
Vem si tohle, nechci aby tvé děťátko nastydlo.
Je tady taková zima.
No tak. -- Dobře.
Přijdeš?
Jasně.
Skvělý.
Mohla by sis to dát...? -- Jo.
Dlužíš mi pět dolarů.
Nedlužím ti nic, dokud ho neuvidím u stolu.
Něco se s ním děje. Mám o něj strach.
Pořád to opakuješ,...
Myslím, že nad tím moc přemýšlíš.
Po celém světě ...
existuje spousta knih o lásce.
Ale na tomto světe je jenom jedna skutečná láska..
Nemusíme se ptát: "Pane, co mám dělat"?
Protože Pán nám řekl, co máme dělat.
Milujme jeden druhého. .
To je mí přátelé, ten jediný, pravý zákon.
Láska je Bohem v činech.
Milost Pána Ježíše Krista, Boží láska...
a společenství Ducha Svatého s vámi všemi.
Amen.
Hodí se vám pomoc. -- Děkuju, drahoušku.
Dnes je vezu do nemocnie.
Jsi pohledný mladík, Larsi.
Kde máš přítelkyni?
Žádnou nemám. -- Jsi gay? -- Ne.
Můj vnuk je gay. Vím o nich všechno.
Já vím, ale já nejsem, takže...
Bude ti lépe, když si někoho najdeš.
Tady.
Dej ji někomu milému. Pro začátek.
Ahoj, Larsi.
Uvidíme se zítra v práci. -- Jo, fajn.
Bratrovi je 27, možná chce být sám.
To nechce. Fakt?
Běž.
Jak to víš? Protože...
Takoví lidi nejsou..
Je tu.
No tak, slíbil jsi to.
- Je tohle normální? - Pět dolarů.
- Dobré ráno. - Dobré ráno, Cindy.
Užil sis víkend?
Ta nová holka je hezká, ne?
Ty a Margo? Co ty na to?
Larsi, tohle musíš vidět.
Dneska ráno na porno fakt nemám náladu.
To není porno.
Tak jo, je. Ale koukni se.
Líbí se ti to?
Jsou slušný. Jestli chce, aby měla 56 kilo, tak bude mít 56 kilo.
Můžeš si všechno přizpůsobit. Mají různé hlavy...
a části. Můžeš si navrhnout vlastní ženskou.
Jsou anatomicky bezchybné.
Nechystáš si žádnou koupit, že ne?
Kéž by.
Podívej na tu cenu. Po tom Xboxu jsem švorc.
Dobré ráno.
- Dobrý ráno.. - Čau, dobrý ráno.
Margo dorazila. Hurá.
Mohl bys to?
Přemýšlela jsem. Oba bydlíme nad jezerem, tak bychom mohli jezdit autem spolu.
Larsi, dneska děláš kafe ty.
Jo.
Víš jaký je tvůj problém, Margo? Jsi moc útočná.
Troch zpomal.
Sklapni.
Večer bude zataženo, později se sněhem.
Po půlnoci je možné husté sněžení.
Počkej, zastav.
Karen, co je?
Chceme, abys přišel na večeři.
Přijdeš?
Ty jsi mě vyděsila.
Promiň, zlato.
Počkej.
- Já nemůžu. - Proč ne?
Proč ne? Larsi, no tak, chybíš nám.
Vzal jsem si práci domů, takže musím... jinak bych měl potíže.
- Nevzal. - To je myslím můj telefon.
No tak, počkej. Larsi, zastav se.
- No tak, prosím? - Mám jiné plány.
Nemůžu.
Máme lososa a třešňový koláč.
- Mohla bys slézt? - Ne.
- Víc toho nesníš? - Bylo to výborné, děkuju.
Ne, nech to. Teď jsem na řadě já.
A povídejte si, prosím.
Karen má o tebe starost, myslí si, že máš problémy,
protože trávíš tolik času o samotě.
- Jsem v pohodě. - To jsem jí říkal.
Přesně to jsem jí řekl.
Táta byl taky takový, takže...
Jo, ale on kolem sebe nikoho nechtěl, takže to je rozdíl.
To není pravda.
Jo, jasně, možná potom, co umřela máma...
Ale předtím si ho neznal, takže...
Ne že bys mohl, jen říkám...
Karen a já bychom, byli rádi, kdyby ses k nám nastěhoval.
- To je dobrý, díky. - Dům je z poloviny tvůj.
Jo, já vím. Ale jsem v pohodě, díky.
Jen si to promysli.
- Dobrou noc, hezky se vyspi. - Dobrou.
Počkej. Máme pro tebe nějaké zbytky.
Máš mou deku?
- Jo, ona ... - Já ji donesu. Vem tohle.
Hned jsem zpátky.
Je to krásná deka.
Gus říkal, že ji ti ušila máma.
Když byla těhotná.
Musela tě mít moc ráda.
Jako my.
- Jsi na mě naštvaný? - Už jde?
- Tady ji máš. Dobrou. - Díky, dobrou.
Promluvili jsme si. Je v pořádku.
O šest týdnů později
Haló? - Ahoj, Larsi. Tady Karen.
Právě ti doručili obrovskou bednu. Máš ji v garáži.
Dobře, díky.
Díky.
To je hezký svetr.
Pojď dál.
To je dobrý. Přijde Karen?
Zlato, pojď sem. Lars je tu.
- Vážně? - Jo.
Ona právě...
cvičila jógu pro těhotný.
Je to dobrá věc.
Co se děje?
Mám návštěvu.
Ty máš...?
Teď a návštěvu?
To je skvělý.
- A ona není odtud. - Ona?
Odkud ji znáš. Kde...
Kde jsi ji poznal?
- Na internetu - Jo to teď dělají všichni.
To je super.
Nemluví moc anglicky.
To je v pohodě. Stejný je to s lidma z práce. O nic nejde.
Je na kolečkovém křesle, tak abyste se necítili divně.
A musím vás požádat o velkou laskavost.
Je hodně nábožná, a protože jsme oba mladí...
A svobodní. Není pro nás správně, abychom zůstali oba v garáži.
- Dáme ji do Růžového pokoje. - Může spát tam.
- V Růžovém pokoji? - Jo, jasně.
A jsou tam nové ručníky.
Dej nám půl hodinku, ať to můžeme připravit a dát něco do trouby...
Připravíme celý pokoj.
Tak začněme.
To je...
Vy samotáři, víš co se říká...
Je skvělý.
Za chvilku se uvidíme.
Bianca je misionářka.
Byla misionářka. Omlouvám se.
Protože ji vychovaly jeptišky.
Ale teď je na dovolené, aby mohla prozkoumat svět.
Je stydlivá.
No jsi.
Všechno je nové.
Pro ni, nemám pravdu?
- Máte hlad? - Umíráme hlady.
Gusi, můžeš mi pomoct v kuchyni?
To je všechno. Já vím.
Je cvok, že?
- Co budeme dělat? - Nevím.
Musíme ho asi dát do nemocnice.
Nemocnici si nemůžu dovolit...
Nemůžu tomu uvěřit. Můj mladší brácha je naprostý magor.
Dej se dohromady. Gusi, uklidni se.
On mluví s pannou.
Nějak to ustojíme, dobře?
- Já jenom nevím, jak to uděláme. - Já taky.
Ale musíš zůstat v klidu.
- Promiň. - To je dobrý.
Karen, ona nebude jíst.
Tomuhle nikdy neuvěříte...
Šílím z toho.
Bianca pochází z tropů...
Je to Brazilka..
Z poloviny Brazilka, z poloviny Dánka, tak je to...
Někdo ji ukradl zavazadlo.
A ukradli jí kolečkové křeslo.
To je hrůza.
Jo. Věřil bys tomu, Gusi?
- Jo, věřil. - Přesně.
Naštvalo mě to.
Každopádně...
Chtěl jsem vás požádat o laskavost.
Nebude jí to vadit, slibuju.
Karen, nebude ti vadit, že půjčíš Biance nějaké oblečení. Ona žádné nemá.
Vadí ti to?
Nejsem si jistá, že jsme stejný typ, Larsi.
To je v pohodě Karen, protože Biancu nezajímají...
takové povrchní věci. Takže to není problém.
Jistě.
Vidíš. Říkal jsem ti to.
Díky.
Tohle býval pokoj mé mámy.
Jestli budeš něco potřebovat, tak Gus a Karen jsou přes chodbu.
Já jsem v garáži.
Ale to víš. Co dál?
Ručníky jsou úplně nové. Díky Karen.
Larsi, myslím, že bychom měli jít spát.
Jenom ještě...
Jenom jsem ti chtěl říct, jak jsem rád, že už jsi tu.
Larsi, myslím že bychom...
Dobrou noc.
Pokčej, Gus měl dobrý nápad.
Má starost o Biančino zdraví.
To s tím cestováním, změnou klimatu a vším...
Stres, víš?
Domluvím na zítra schůzku s Dr. Burman. Na zítra ráno.
- Půjdeme všichni. - Jo, pamatuješ si na Dagmar?
- Myslíš, že je to dobrý nápad. - Myslím, že bychom to měli udělat.
Jo, je to dobrý nápad. Protože jsem chtěl jít koupit kolečkové křeslo.
- Dobrou noc. - Dobrou.
- Uvidíme se zítra.
Skutečná panna.
Natasha utekla z Moskvy.
Kde byla nucena dělat striptýz pro ruskou mafii..
Teď se chce milovat jen s Američanem..
Nadori, opustila dobře placenou práci v Tokiu...
protože byla jako žena neuspokojena..
Tammy nechala školy, aby mohla jezdit rodeo
Jste ten pravý kovboj, který ji zkrotí..
Doktorka nám řekne, co máme dělat.
Ale ona je praktická doktorka, my potřebujem cvokaře.
Ne, ona je. Je to psycholožka.
Co si pomyslí lidi?
O to se nesmíme strachovat.
Jasně.
Tam pracoval můj táta.
Náš táta.
To je knihovna. Mám průkazku, kdyby sis chtěla něco půjčit.
Vlastně ti je musím přinést, tak si pak řekni...
Já vlastně nevím, Gusi...
Co to táta dělal?
Voda a elektřina.
Já pracuju ve školství.
Všichni mi chybí, ale v domě je tolik práce.
Vrátím, jen co bude dítě dost staré...
Jo. Jasně. 'Readers Digest'.
'West Living', or 'Country Home'.
To bych řekl i já.
Má nízký krevní tlak.
- Je to vážné? - Mohlo by být.
Musíme počkat a uvidíme.
Je to v pořádku, Já ho mám asi taky nízký.
Chci abys ji sem přivedl každý týden na speciální léčbu.
Mohl bys to udělat?
Jo, jste si jistá, že je to nutné?
- Ano. - Dobře.
Co si myslíš?
Když to říká, tak bychom měli...
Můžeš si domluvit schůzku v recepci s Joannou.
Těším se na to, až tě poznám, Bianco.
Říkám ti Karen, že patří do nemocnice.
Ne. Strýček Carl do jedné šel a už se z ní nevrátil.
Ale on potřebuje víc péče, než jakou mu my můžeme poskytnout.
Říkala jsem ti, že se něco děje, ale tys mě neposlouchal.
Můžu něco říct?
Byl Lars aktivní? Chodil do práce? Myl se, oblékal se?
Zatím, ano.
- Měl nějaké násilné příhody? - Ne, nikdy.
Je to drahoušek. Nikdy ani nezvedne hlas.
- Musíme ho vyléčit. - Umíte ho vyléčit?
To nevím, Gusi.
Nemyslím, že je psychotik nebo schizofrenik.
Nemyslím, že je to způsobeno geny nebo vadou mozku.
Tak co to s ním potom je?
- Vypadá to, že má deziluzi. - Deziluzi?
Kde on proboha přišel k deziluzi.
To musíme zjistit.
Je šance, že dekompenzace je pouze dočasná.
Asi jsme si to neuvědomili.
Proběhly v posledním roce v rodině nějaké změny?
Ne, všechno je při stejném, akorát že Karen je těhotná...
a Lars je cvok.
Víte, tohle nemusí být nutně špatné...
To čemu říkáme duševní nemoc, tak to není vždy jen nemoc.
Může to být komunikace, nebo řešení problému.
Výborný. Kdy to skončí?
Až už ji nebude potřebovat.
Jak můžeme pomoci?
- Smiřte se s tím. - Ne.
Máme předstírat, že je skutečná? To neudělám. Prostě nemůžu.
Ona je skutečná.
- Je přímo támhle. - To chápu.
Ale nebudu to dělat.
Jeho názor stejně nezměníte.
- Bianca je ve městě z nějakého důvodu. - Ano, ale...
Nemáte na výběr.
- Dobře, potom to uděláme. - Cokoliv, je nutné.
Jo, a všichni se mu budou smát.
A vy.
Ona miluje děti.
- Ještě kávu, Larsi? - Ano, prosím.
Vidíš ten legrační obličej?
Chce Bianca taky?
Jo.
- Tady máš. - Díky, Karen.
Gusi, ty ne?
Jasně.
Dneska nepůjdeš do práce, Gusi?
Necítím se dobře.
Bianca ti může pomoct, má kurs pro sestry.
Ne, nemá. Nemá kurs pro sestry, Larsi,
protože ona není člověk.
Je to velká věc z plastu.
To je úžasný.
Slyšeli jste to?
Bianca právě řekla, že proto Bůh stvořil, aby pomáhala lidem.
Nepřijdeš pozdě do práce?
Přijdu pozdě.
Musím jít.
Přijdu ji zkontrolovat.
- Máš moje číslo do práce, že Karen? - Jo.
Chtěl jsem ti říct, že ti to dneska moc sluší.
Doufám, že ti bude líp, Gusi.
- Já taky. - Díky za snídani.
- Musím běžet. - Zatím.
Musel jsem to zkusit.
Co je?
Já jen... Nevím.
Je to pravda. Byli jsme tak zaneprázdnění, Gusi.
Tohle není moje chyba.
Není to moje chyba.
Pojď, Bianco. Vyřídíme pár telefonů.
Dobré ráno, Cindy. Dneska ti to moc sluší.
Díky, pane Sluníčko...
Je to předstihem, ale víš, jak jsem z těhle věcí nadšená.
- Tak kde jsou, vím, že jsi je vzala. - Vzala.
- Jako pomstu. - Za co? - Za to hloupé pojmenování.
- Tohle. - Larsi, chybí mi tři moje figurky.
Dneska vaříš kafe ty.
Poslechni, Margo, ty figurky jsou pro mě moc důležité...
Stály pěknej balík, a jestli je brzo neuvidím na svém stole...
tak můžeš říct tvýmu medvídkovi, aby si dával bacha.
Vrátím je, jednu po druhé.
Jdeš na Cindinu party?
Ne.
Doufala jsem, že půjdeš. Všichni si to přejí.
Možná.
To by bylo skvělý.
Myslíš, že bych sebou mohl vzít svou přítelkyni?
Určitě, já si taky někoho přivedu.
- Netušila jsem, že existují panny na sex. - Říká se jim panny lásky.
- Viděla jsem to v "People". - To myslíš vážně? Bianca má...
Takže potom je to taky holka.
Omluvám se.
Nekecej.
Má sestru?
Kéž bych měl ženu, která neumí mluvit.
Zas tak směšný to není.
Nechceme s ní mít nic společného. Je to "zlaté tele"
- Všichni víme, co to znamená. - On ji neuctívá.
- Oni spolu jen chodí? - Tihle mladí nemají žádnou vůli.
On je nemocný.
My jsme jen doufali, že když k vám přijdeme, tak byste mohli pomoct...
uhrabat cestu.
Kdybyste se to snažili pochopit.
Zkusit to můžeme.
Pro lásku Boží vždyť o nic nejde.
Sally, tvůj bratranec obléká kočky do šatiček.
Hazel, tvůj synovec daroval všechny své peníze klubu UFO.
Ernie, všichni vědí, že tvá první žena byla kleptomanka.
- Nebyla. - Tak, proč je pohřbená ...
v mých náušnicích.
To by stačilo.
Takové věci se stávají.
Lars je dobrý hoch.
Na mě se spolehnout můžete.
Děkujeme, paní Gruner.
Do kostela ji nevezme, že ne reverende Bocku?
Otázka je, jako vždy...
Co by udělal Ježíš?
Při této příležitosti bych rád v našem kostele...
přivítal všechny naše nové hosty.
- Bianco, rád tě vidím. - Bůh ti žehnej, Larsi.
Moc děkujem, reverende.
Tyhle jsou pro tebe, Bianco.
Bianca, tohle je má přítelkyně, paní Gruner.
Má moc pěknou postavu.
Jsou hezký, že. Nejsou opravdové, takže vydrží věčně.
Pojď zpátky.
Pozor, pozor.
Zajdu pro křeslo.
Můžeš jí zapnout pás?
Bianco, Gus ti dá pás.
Dáš ji to přes nohy. Mohla by nastydnout. Díky.
Díky, Gusi.
Kam jedete?
Jen minutku.
Ona to neví, je to tajemství. Ale tobě to říct můžu.
Pořád se mě vyptává, že chce o mně vědět víc, takže...
Myslel jsem, že ji vezmu k jezeru.
Kde jsme si my hráli.
- Pamatuješ na to? - Jo.
To zní dobře.
Už musím jít.
Už jdu. Proč na mě řveš?
Gus a jeho kamarádi sem vždycky chodili.
Někdy šli na ryby.
Jindy hráli hokej.
Jezdili na snowboardu. Pozor na hlavu.
Tohle je domeček na stromě. Tady je lano na houpání.
A žebřík.
Duševní nemoc deziluze
Měla bys mě vidět, jak sekám dřevo.
To mi fakt jde.
Omlouvám se.
Už jsem nemohl čekat, musel jsem vidět, jak se jí daří.
Po léčbě musí odpočívat. Bez toho by to nefungovalo.
Pojď ke mně, Larsi.
Pojď ke mně.
Víte kolik sezení bude ještě potřebovat?
Ne, nevím. Je to složitá nemoc, Larsi.
Ale hodilo by se mi o í více záznamů.
- Jako rodiče... - Ti umřeli, když byla malá.
- To není správné. - Jo, ale...
ona se nelituje, ona jen chce...
být normální. Aby se k ní všichni chovali normálně.
To je hezké. To obdivuji.
Jo, já taky. To je váš manžel?
Ano, zemřel.
Ale, ne. To je mi líto.
- Máte děti? - Ne.
Musíte být osamělá.
Někdy se cítím tak osaměle, že zapomenu co je za den, a jak se jmenuju.
Co ty?
Jste legrační.
Tak jaký je rozdíl mezi deziluzí a halucinací?
Jedno je chybné vnímání a druhé chybné přesvědčení.
Takže když si Mous myslí, že po něm jde FBI
- DEA. - INS.
- IRS, ATF, AAA. - Tak to by byla deziluze.
Vole, fakt po nás jdou.
Můj táta mi řekl,
že nás dřevo zahřívá...
- Co to děláme? Proč to pro něj děláme? - Ale no tak.
Je to sranda.
Opravdu?
Já nevím. Možná ne.
Tak, mi pověz o Karen.
Moc dobře ji neznám.
Je skvělá.
Gus a já máme na ženy štěstí. Je báječná.
Ale ona...
Nemusíme mluvit. Najdu ti něco ke čtení.
Ne, jde jen o to, že...
- Jen mezi námi. - Samozřejmě.
Mám o ni starost.
Myslím, že má menší problém.
- Možná bys mi to říkat neměl. - Ne, to je v pohodě, jen že...
Myslím, že je to proto, že je nejistá...
ale ona se prostě snaží každého objímat.
Víte? Některým lidem se to nelíbí. Někteří nemají rádi, když je někdo objímá.
Ale ona si to neuvědomuje. Bere si to osobně.
A to raní její city.
Nevím, co s tím mám dělat.
Vy ano?
Ale někdy je to uklidňující.
Ovinout kolem někoho ruce. Nemyslíš?
- Ne. - Ale no tak. Je to dobrý pocit.
Není to dobrý pocit. Ono to bolí.
Jako škrábnutí nebo modřina?
Jako popálenina. Jako když jdete ven
a mrznou vám nohy a pak se vrátíte dovnitř a zase se zahřejou.
Skoro takové to je.
Tak je to se všemi?
S Biancou ani ne.
Ale jinak se všemi.
Takže nenecháš lidi, aby se tě dotýkali.
Není těžké se tomu vyhnout?
Tady ani ne, mám na sobě spoustu vrstev oblečení.
- To pomáhá. - Poslechni...
Karen změnit nemůžeme.
Ale tobě pomoct můžu.
To je v pohodě.
- Bolest? - Jo, ale snesu to.
Jsi v pořádku?
Pro dnešek to stačí.
Jo, díky.
Jo, dobře.
Bylo vědecky dokázána, že nejoblíbenější slovo všech je jejich vlastní jméno.
Když jim teda budeš říkat jménem,
uvidíš jak jsou z toho šťastní.
Pane Sluníčko. A tohle musí být Bianca. Vítám vás, pojďte dál.
Mám na sobě boty.
S tím si nedělej hlavu. Baxtere, zlato...
Larsi, tohle je můj manžel.
Jak se máte?
To je pro mě, Bianco? Děkuju.
Může vám Baxter přinést z kuchyně něco k pití?
Já si dám pivo.
A Bianca?
Ona nepije.
Nemá ráda ani když já piju. Ale já si jedno dám.
Můžu vám pomoct s kabáty.
Tohle je Margo, tohle je Bianca.
Ahoj, Bianco.
Jsem ráda, že jsi mi dala vědět. Tohle by mě vystrašilo.
Je to tak bizarní.
- Je to psychická porucha. - Je to podivin.
Však se na ni podívej. On je do tý silikový buchty zamilovaný.
- Jmenuje se Bianca. - On s ní spí?
Na to ona je, jo.
- Takže vy se budete brát. - Ano. - Ne.
Já bych pro ty její vlasy vraždila.
Já bych je ostříhala. Vpředu kratší a vzadu delší.
Lars by ji nikdy nenechal ostříhat. Chlapi mají rádi dlouhé vlasy.
Mě je to jedno.
Když se to líbí jí, tak mně taky.
To je můj chlap.
Potřebuju sklenku vína.
Já pro něj dojdu.
- Ještě někdo? - Ne, díky.
Larsi, Bianca je fakt kočka.
Díky.
Nejlepší na tom je, že ona ani neví, jak moc je sexy.
To po ženský chceš.
Zůstanou s tebou, protože si nenajdou nikoho lepšího.
Je ohebná?
Jo.
Bavila ses?
Jsem jenom šťastný, to je vše.
A procházeje se po lučině,
vpisoval a vyrýval do kůry
i do drobného písku četné verše,
vesměs se hodící k jeho smutku nebo opěvující Dulcineu.
Ale tuze ho trápilo,
že tam není poustevníka, jenž by ho vyzpovídal...
Bolest?
Je to dobrý.
To je fajn, to zvládnu.
Musíš být nadšený z toho, že je dítě na cestě.
Nechceš být strýček?
- Chcete být máma? - Nevím.
Ano.
Ale sama mít děti nemůžu.
Bianca vlastně taky ne.
Jo, taky nemůže mít děti.
To je škoda.
Když byla malá, umřela ji máma,
ještě při porodu.
Jako ta tvoje.
Máte toho hodně společného.
Larsi, ty víš, že jsme se od té doby
mnohému přiučili. Věci se zlepšily.
- Jo, ale pořád se to může stát. - Je to velice nepravděpodobné.
Je to vzácné.
Jo, ale i tak je to možný.
Larsi, jen se nadechni.
Je to v pořádku.
Omlouvám se.
Omlouvám se. Je to ale tak nebezpečný.
- Je to tak nebezpečný. - Sedni si.
Dej si hlavu mezi kolena. Posaď se.
Jen si dej hlavu mezi kolena. Předkloň se.
- Omlouvám se. - To je v pořádku.
Zhluboka se nadechni.
Doufám, že mají mobily. Mobil by nám hodil.
Mohli bychom si volat, kdy bychom chtěli.
Co třeba, odpoledne v pondělí a ve středu?
A potom celé soboty.
Jo, jsi si jistý?
Bianco, ty s tím souhlasíš?
Bianca chce dělat ve čtvrtky dobrovolnici v nemocnici.
Opravdu?
Co tvůj krevní tlak?
Mysli na všechny ty děti. Budou ji mít rádi.
To je pravda. - Trochu to tady navrstvíme a dodáme tomu strukturu.
Nevím, co vy na to, ale...
To se mi líbí. Vypadá to dobře.
Jste si jisté? Tohle už zpátky nenaroste.
Co je to za zvuk? Podle Veronicy, a Charlese. .
Já slyším telefon.
Nezlepšuje se to, že?
Ne, asi ne.
On bude tu věc milovat celý život...
a je to moje chyba.
Ne, není, to je...
Já nevím.
Chci říct, odešel jsem z domova, jak nejrychleji jsem mohl.
Na něj jsem nikdy nepomyslel. A my dva,
vrátili jsme se sem celí šťastní.
A se přestěhoval do té pitomé garáže jako nějaký pes.
Já jsem ho nechal.
Není divu, že si objednal snoubenku v krabici.
Pojď sem.
Jsme nahoře.
Co se děje?
Banket pro dobrovolníky z nemocnice ve V & W.
- Nevypadá nádherně? - Vypadá krásně.
Měli jsme hrát scrabble.
Určitě?
Její kalendář je na lednici. Díval ses?
Ne, nedíval. Asi jsem zapomněl.
Mohl bych s ní být chvíli o samotě, prosím.
Díky.
Kdybys byla moje přítelkyně, tak bych se o tvých plánech,
nemusel dovídat z kalendáře.
Děláš si plány.
Pořád máš kolem sebe deset lidí.
Nemůžeš někomu z nich říct, ať mi zavolá a dá mi vědět?
Nikdy se nehádají.
Těším se, že si spolu zahrajeme scrabble.
Jeho tón se mi nelíbí.
Teď mě poslouchej. Bianca má taky svůj život.
Se vší úctou, nebude hned zpátky, jak ty zavoláš.
- A čím dřív se to naučíš, tím líp. - Jo? - Jo.
Ty jsi celý den v práci. Co má asi tak dělat?
Čekat na tebe? Ty bys to pro ni dělal?
Žádala by tě o to vůbec?
Je venku s lidmi a pomáhá ostatním, co nemají tolik štěstí.
Měl bys na ni být hrdý.
- A co já? - Velké dítě.
Jsi přesně jako můj manžel.
Bude doma v 11-náct.
Je moje přítelkyně. Neměl bych kontrolovat její rozvrh, jen abych ji mohl vidět.
Jsi v pořádku?
Jak by se ona cítila, kdybych prostě odešel?
Jen ji tak opustil.
Ona tě neopustila. Vrátí se.
A jak to mám vědět?
Lidi si dělají, co chtějí.
- Všem je to jedno. - Ne, nikomu to není jedno.
Larsi, není nám to jedno.
Ale je.
To vůbec není pravda.
Všichni v tomhle městě se můžou přetrhnout, aby se tu Bianca cítila jako doma.
Proč si myslíš, že má tolik možností, kam jít...
Že má toho tolik na práci.
- Nevím. - Kvůli tobě.
Protože tě všichni ti lidé mají rádi.
Tlačíme její kolečkové křeslo.
Vozíme ji do práce, vozíme ji domů.
Umýváme ji, oblékáme ji.
Pomáháme jí z postele, ukládáme ji ke spaní.
Nosíme ji.
A ona není zrovna drobná Larsi. Bianca je velká holka.
Nic z toho pro nás není lehké, ale děláme to.
Bože, my to děláme pro tebe.
Takže se mi neopovažuj říkat, že je nám to jedno.
Myslím, že člověk, který má zlost, by měl říct, že ji má,
jinak potom...
Jaký byl zápas?
Roznesli nás na kopytech.
Je všechno v pohodě? Obvykle ukládám do postele Biancu já.
Dobře, řeknu mu to. Chtěli jsme s tebou o tom mluvit.
Už to nemusíš dělat. Ukládat ji budu já.
Seš si jistý? Protože mně to nevadí. A myslel jsem, že ty...
- To je zase den. - To je dobrý.
Je to na tobě a...
Já vás tu teď nechám.
- Copak? - Děkuju ti.
- Nic jsem neudělal. - Ale udělal.
Jsem unavený.
- Uniklo mi něco? - Měli jsme velkou hádku.
- Vážně? - Jo.
- Larsi, znáš už Erika? - Ne oficiálně.
Jsi tady dost slavný.
Pořádný stisk, kámo.
Ano?
Ke mně do kanceláře?
Asi tu zůstanu.
Dneska se cítí dost mizerně.
Zůstaneme tu oba.
Minulý týden jsem ji požádal o ruku.
Gratuluju.
Kdy je ten šťastný den?
Ona řekla ne.
Já vím. Nemohl jsem tomu uvěřit.
Přestaň. Nemáš žádné právo, takhle se mnou mluvit. Ne nemáš.
Ne, nemáš. Já s tebou taky tak nemluvím.
Mohla bys přestat řvát?
Mluvil jsem s Bianco.
a ona říkala, že v její kultuře mají
rituály a ceremonie,
a spoustu různých věcí.
Které když uděláš nebo je aspoň prožiješ, tak víš, že jsi dospělý.
Nezní to skvěle.
Jo, zní.
Jak jsi to poznal ty?
Jak jsem poznal co?
Že je z tebe chlap.
Ne, to ti nemůžu říct.
Byl to sex?
Tak nějak to je sex, ale není...
Já nevím. Nevím, je to...
Dobrá otázka.
Jo, ale já to musím vědět.
Tak na to nezapomeň.
Víš, měl by ses zeptat Dagmar.
Zeptal jsem se Dagmar a ona řekla, že se mám zeptat tebe.
- Dobře, můžu ti dát jen svůj názor na věc- - Nic jiného nechci.
Není to tak, že bys byl jedno nebo druhé.
Pořád máš v sobě dítě, ale dospěješ,
když se rozhodneš udělat správnou věc.
A ne to co je správné pro tebe, ale co je správné pro všechny.
I když to bolí.
Jako co třeba?
Jako...
když nelžeš lidem kolem sebe, nepodvádíš svou ženu.
A staráš se o svou rodinu. A když uznáš, že se mýlíš.
Nebo se aspoň snažíš.
To je všechno, na co vzpomenu.
Z nějakého důvodu to zní jednoduše, ale není to.
Já vím. Protože nic není jednoduchý.
Jako třeba táta, nemusel se sám starat o dvě děti,...
mohl nás dát do sirotčince. Někteří lidé to dělají.
Ale on nás miloval a snažil se udělat správnou věc,...
i když nevěděl jak.
I když měl zlomené srdce.
Neměl jsem tě s ním nechat samého.
Byl příliš nešťastný, což mě děsilo...
Tak jsem prostě utekl.
To bylo sobecký.
A omlouvám se za to.
To je dobrý.
Překročils hranici.
- Neustále jsi mi vyměňovala moje figurky. - Schovávám je. Nevěsím je.
To je jedno. Jsi na tohle už stejně trochu stará Margo.
- Sundej mu oprátku. - Ne. - Sundej ji.
Postav se tomu, medvídek je mrtev. Kvůli tobě.
Varoval jsem ji.
Nejde tu jen o medvídka.
Rozešla jsem se s Erikem.
To je mi líto.
Jo, ani jsem k tomu neměla důvod.
Nebyl ani zajímavý.
Tak proč byl tvůj přítel?
Protože jsem byla osamělá.
Děkuju.
Nemáš zač.
Co děláš v pátek?
Mám schůzi školské rady.
Biancu zvolili, takže...
To je skvělý.
Proč?
Jen jsem myslela, že bychom si všichni mohli vyjít.
To je jedno.
Potom, co vysadím Biancu, jsem volný.
Ale jenom já...
To by bylo báječný, Larsi.
Díky.
Hezká rána.
- Moc jsi tu kouli roztočil. - Já vím.
Promiňte, jsme plní. Je tu turnaj ženský ligy.
Ty vole. Popožeň je.
Ne, Nelsone, roztrhali by mě na kousky.
Je to Lars?
- Hej, kámo. - Jsme plní.
- Margo, teď jsem ti nakopal. - Teď já nakopu tebe.
Gratuluju.
Přesně tohle jsem potřebovala.
Věci teď vypadají mnohem líp.
Díky, že jsi se mnou šel na bowling, Larsi.
Nechtěl bych v tobě vzbudit špatný dojem,
co se dnešku týče.
Nikdy bych Biancu nemohl podvést.
Ne, Bože můj, doufám, že sis to nemyslel.
To bych nikdy neudělala.
Dobře.
Protože muž svou ženu nepodvádí.
A naopak.
Mimo to, já nepotřebuju někomu krást přítele.
Jednou si taky najdu muže
a budu šťastná.
Jo, asi to tak bude.
Díky.
Sníh.
Doufal jsem, že zima už skončila.
Ne, jenom se otepluje. Zima neskončí až do Velikonoc.
Ještě jednou díky.
Dobrou noc, Larsi.
Nejsem se jistý, jestli tyhle léčby zabírají.
Ne?
Co myslíte?
Nevím.
Mrzí mě to.
Já nevím, je to težké,...
protože vím, že mě miluje. Ale já jsem ji požádal o ruku a ona řekla ne.
Říká, že neví.
Nebo neříká nic.
Nic?
Když jsem byl dítě, mluvil jsem jako dítě.
Rozuměl jsem jako dítě.
Je to fajn?
Vzbuď se!
Ona se neprobouzí.
- Myslím, že je v bezvědomí. - Seš si jistý? - Podívej se na mě.
- Bianca je v bezvědomí. - Slyšíš mě?
Vzbuď se.
Vypadá, že je v pořádku.
Zavolej 911.
Co já vím. Proč čekáš, že budu vědět, co dělat?
Jsou tu, zavolej Dr. Burnman.
Je mi líto, budete muset počkat tady.
Doktorka je na cestě.
Co?
Co je?
Bianca je velmi nemocná.
Ne, není. No tak, není nemocná.
Není.
Ona umírá.
Necháme si ji tu, dokud nebude stabilní...
Ale chce jít dneska s Larsem domů.
- Můžu ji vidět. - Jistě.
Co je?
Omlouvám se, ale já to prostě nechápu.
Co to sním udělá? Jak jste to mohla dopustit?
To ne já, byl to Lars. Vždycky to byl Lars.
On dělá ta rozhodnutí. To on ji našel v bezvědomí.
To on řekl, že umírá.
Je tam vzadu všechno v pořádku?
Něco jí dali, takže teď spí.
Chceš něco, Larsi?
Chci s ní dneska zůstat v Růžovém pokoji.
Pojď do obývacího pokoje, Larsi. Nech Biancu odpočívat.
Poslali jsme Guse a Karen do kina.
Nechtěli vás tu nechat.
Jsem rád, že šli. Jsem rád, že odešli.
Cítím se strašně, že se tohle všechno děje, zrovna když je to miminko na cestě.
Takový je život, Larsi. Všechno se děje najednou.
Přinesli jsme ti něco k jídlu.
Díky.
- Měl bych teď něco dělat? - Ne, drahoušku.
Jez.
Přišli jsme jen posedět.
To lidé dělají, když se stane nějaká tragédie.
Přijdou posedět.
Cítíš se o trochu lépe?
Mám jarní únavu, zajedeme k jezeru. Nechceš jet s námi?
Larsi, chceš jet s námi?
Udělá nám to dobře.
Bianco, nechceš vidět jaký je venku krásně?
- Neblíží se bouřka? - Předpověď říkala, že ne.
Mně to připadá jako bouřka.
Musím si jít protáhnout nohy.
Možná to stihneme.
Myslím, že se budeme dívat na vodu.
Nebudeme daleko.
Zavolej, kdybys nás potřeboval.
Přemyslíš o dalším autě?
Já nevím? Rodinný?
Asi jo. Buď opatrná.
Neběhej.
Lars nás požádal, ať na sobě dnes nemáme černou.
Udělal to, aby nám připomněl, že toto není obyčejný pohřeb.
Jsme tu, abychom oslavili Biančin mimořádný život.
Ze svého kolečkového křesla Bianca natáhla ruku a dotkla se nás všech.
Takovým způsobem, jakým jsme si nikdy nedokázali představit.
Byla učitelkou.
Byla naší lekcí odvahy.
A Bianca nás všechny milovala.
Zejména Larse.
Zejména jeho.
- Jsi v pořádku? - Jo, omlouvám se, to jen...
To jen ty pohřby, a máma s tátou...
- On neuvěřitelný, co? - Ano.
Chtěl bych vám poděkovat za...
- Uvidíme se u nás? - Jistě.
Říkala ať nejsem smutný, ale nemůžu si pomoct.
Jo, já taky ne.
Ale to se časem spraví.
To říkají všichni, takže...
Myslím, že svým způsobem je to pravda.
Ale nikdo už nebude jako ona.
Asi bych měla...
jít za ostatníma.
Nechtěla by ses projít?
Jo.